Утвердження більшовицького режиму в Східній Галичині, Волині, Північній Буковині і Бессарабії в 1939-1953 роках як форми радянізації - Юрій, Михайло (Науковий вісник Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича. Історія, 2024)
Після вересневих подій 1939 року і червневих 1940-го відбулися приєднання західноукраїнських земель Північної Буковини і Бессарабії до радянської України. Тогочасні політики та історики оцінили цей факт як здійснення одвічної мрії багатьох поколінь українців до возз’єднання в єдиній Українській РСР. Прихід Червоної армії трактувався ними як «визвольний». З точки зору сьогодення – в цих подіях злилися два протилежні історичні дійства: з одного боку – реалізація прагнень українців про зосередження в єдиній державі всіх етнічних українських земель; з іншого – брутальне нехтування нормами міжнародного права, неприхована агресія, яка зустріла неприхильне ставлення з боку західних держав. Форсоване інтегрування Західної України, Північної Буковини і Бессарабії до системи «казарменого соціалізму», що панував у СРСР, супроводжувалося небаченими репресіями, порушеннями законів і прав людини, глибокими соціальними, економічними і духовними деформаціями. Починаючи з кінця 1939 р., спочатку поволі, а потім зі швидкістю, що зростала, у кінці 1940 р. й далі у першій половині 1941 р. розкручувався маховик терору, який набув особливої жорстокості на другому етапі радянізації після вигнання фашистських військ, що призвело до повної радянізації приєднаних регіонів.